PD Pobeda – Ogranak Ljig već šesti put organizuje
Sretenjski uspon na Čardak i Rajac. Veliki broj planinara okupio se tog
oblačnog jutra ispod Hrama Sv. Save. U 7 sati ujutru, krenuli smo put
Ljiga i već pre 9 sati stigli na polaznu tačku – kafanicu u centru
Ljiga, blizu zgrade Opštine. Tu su nam se pridružili planinari iz
Ljiga, kao i Mladen Draškić, koji će, zajedno sa Borom Milosavljevićem,
vodičem iz PD Pobeda, biti vođa uspona. Pošto smo se razbudili uz
jutarnju kaficu, desetak minuta posle 9, krenuli smo...
|
|
|
Dobro markirana staza prvo vodi putem kuda je
nekada išla stara pruga za Čačak. Stižemo do raskrsnice na kojoj se
odvajaju putevi za selo Ba i Slavkovicu. Tu nam se pridružuje i osmoro
dece iz ovih sela, pa nastavljamo dalje. Jutro je još uvek oblačno,
pomalo i maglovito, ali nije mnogo hladno. Negde iza tih oblaka, sunce
kao da pokušava da se probije...
|
![](1.jpg)
Polazak |
|
|
|
Pošto
se sneg otopio, ima dosta blata koje gazimo, ali i pored toga, mi smo
dobro
raspoloženi, smejemo se, šalimo... I Ljuba je sa nama, pa nas, kao i
uvek, zabavlja i
zasmejava
njegovim planinarskim pričama. Ima nas puno i kolona je veoma duga...
Na čelu
Mladen, na začelju Boro... Opremljeni toki-vokijem, konstantno su u
vezi
i sve
funkcioniše zaista savršeno. Jedan po jedan, prelazimo preko
improvizovanog
mosta, a onda, kroz selo Kadina Luka, penjemo se na brdo Građenik, gde
se
zaustavljamo na mestu na kome će uskoro nići gradilište
crkve-kosturnice,
posvećene palim borcima iz Prvog svetskog rata, tj. Kolubarske bitke.
|
![](2.jpg)
Vesele
planinarke |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
![](3.jpg) |
![](4.jpg) |
|
|
|
"Osveženje"
|
Uspon kroz šumu
|
|
|
|
Kod
domaćina Bože i njegove kućice, pravimo pauzu od pola sata, za
osveženje i
doručak. Zatim
nastavljamo dalje. Veoma strmom stazom penjemo se kroz šumu i
zaustavljamo
pored spomen-ploče, takođe posvećene poginulim ratnicima. Pravimo malu
pauzu, uz
Oče naš palimo sveću i
kadionik, dok nam Mladen priča istoriju i dočarava prošle dane.
Nastavljamo još
malo uzbrdo i dolazimo do stenovitog grebena. Pošto nema snega, gazimo
preko
lepih, velikih stena, prekrivenih divnom, zelenom mahovinom.
|
|
|
|
![](5.jpg)
Na grebenu |
![](6.jpg) |
|
|
|
|
Vesele
planinarke na Čardaku
|
|
|
|
|
|
I
tu
smo – na vrhu Čardak (642 m). On je mali, kao kupa od stena, sa velikim
metalnim krstom na jednoj od njih. Stavljamo pečate u naše planinarske
knjižice
i, pošto nema mesta za sve nas odjednom, slikamo se sukcesivno, po
grupicama. Uživamo,
gledamo
krajolik, lepo je... Opet preko manjih stena i nešto sipara, polako se
spuštamo
i idemo dalje, lepom stazom do tromeđe mesnih zajednica tri sela –
Kadina Luka,
Ba i Slavkovica. Gazimo po suvoj travi, nema više onog dosadnog blata,
a i nebo
se razvedrava... Odjednom, nestaje onaj oblačan, maglovit zimski dan i
pretvara
se u pravi prolećni! Puca i otvara se svom svojom širinom plavo nebo i
pojavljuje
se, naravno, sunce, na radost svih nas. Pravimo pauzu na tom lepom
mestu odakle
posmatramo, pravo ispred nas, kako se veličanstveno pruža vrh Kojića
kom, naše
sledeće odredište, i dalje prekriven maglom i oblacima. Spuštamo se do
sela
odakle nas čeka još oko 400 metara uspona do vrha. Polako se penjemo
makadamskim putem i opet uz priču, šale i smeh, stižemo do Kojića koma,
a da to nismo ni primetili! Sunce nestaje i ponovo nas obavija magla,
ali ipak ne toliko gusta, pa nam kretanje nije otežano. Vrh Rajac
(848m) je tu, blizu, na nekoliko stotina metara. Na naše prijatno
iznenađenje, vetra nema, pa možemo da nazdravimo i na ovom vrhu...
|
|
|
|
![](7.jpg) |
![](8.jpg) |
|
|
|
Magla na Kojića komu
|
Vesele
planinarke (i planinar) na vrhu Rajca
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
Preko
ostataka snega, oko 16 sati, spuštamo se do našeg doma. Usput
brišemo o sneg kaljave cipele, kamašne i štapove, na česmi pored doma
ih još
malo peremo, tako da ulazimo u restoran kod Rajka relativno čisti. A
onda, kako
ja u šali često kažem, nastupa „najbolji deo planinarenja“ – opuštanje,
uz
toplu čorbu, dobru klopicu i po koje hladno pivce... Restoran smo
napunili do poslednje stolice. Toplo je...Opet gledam naša lica,
zajapurena od vazduha, šetnje, rakjice, čorbe, piva... Gledam široke
osmehe na svim licima... Sreću i zadovoljstvo mogu da osetim u svima
nama. Velika količina pozitivne energije struji celim prostorom.
|
![](9.jpg) |
|
|
|
|
Pivooooo, fotomontaža ili ne, pogodite
sami! |
|
|
|
|
|
|
|
|
Pozdravljamo se sa Mladenom koji mora da ide i
zahvaljujemo mu se na lepo organizovanoj akciji. Već je pao mrak i
vreme je za povratak. U 6 sati ulazimo u autobus i, dok nam Joška pušta
lepu, nostalgičnu muziku 70-tih i 80-tih, a mi u glas pevamo, stižemo u
naš grad oko 20 sati. Po izlasku iz autobusa, sačekala nas je hladna i
oštra, poznata beogradska košava, koju, srećom, na planini nismo ni
osetili.
Nedavno sam pročitala divan tekst koji je napisao Dalibor Lončar,
planinar iz nikšićkog planinarskog društva „Unlimited“. Citiraću samo
kraj. „Ljudi bliski
planinama i prirodi drugačiji su od ostalih...Njihova sopstvena tela su
im tijesna. Meni je tužan svaki dolazak na vrh planine, a pogotovo
silazak sa njega. Jer, naše tijelo nema kud dalje, a duša bi tako
htjela. Zato ona očajava, piše pjesme, mašta...I uvek, i iznova, vraća
se planinama – lansirnim rampama u slobodu i beskraj.“
Posle ovoga, svaka dalja moja reč bila bi suvišna...
Statistika:
- Prešli 17 km
- Peli se 950 m
Bilo nas je puno:
- 73 planinara popelo se do Građenika
- 70 planinara popelo se na Čardak
- 62 planinara popelo se na Kojića kom
- 54 planinara popelo se na Rajac
|
|
|
|
|
|
|
|
Vođa
puta: Boro Milosavljević, PD Pobeda
Vođe uspona:
Boro Milosavljević i Mladen Draškić
Izveštaj:
Marija Petrović
Fotografije:
Predrag Nikolić
|
|
|
|