![]() |
||||
Utorak, 01.05 - Uspon na
Dukat - vrh Crnook U pola osam ujutru, krenuli smo autobusom, preko Bosilegrada, do Donje Ljubate i zaseoka Klisura (908 m). Od tog mesta, oko pola 10, započela je naša pešačka tura. |
||||
![]() |
Penjući se sve vreme zemljanim putem, polako smo savladavali visinsku razliku i usput uživali u divnim, rascvetalim beharima sa obe strane puta, kao i na prostranim zelenim padinama i mekim, travnatim livadama. | |||
Kroz behare | ||||
Proleće je konačno pokazalo svoje lepo lice, a najrazličitije nijanse zelene boje prelivale su se na suncu i titrale u našim široko otvorenim očima. Kroz te čarobne predele, popeli smo se do pitoresknog sela Crnoštica, na 1300 metara nadmorske visine, a već po izlasku iz njega, pojavilo nam se golo bilo Dukata u svoj svojoj lepoti, prekriveno poleglom travom. |
||||
![]() |
Staza je vodila dalje, pored još jednog spomenika iz drugog svetskog rata koji se nalazi u maloj četinarskoj šumi, podno samog vrha. | |||
Četinarska šumica ispod Dukata |
||||
![]() |
A od tog mesta, svako je polako, svojim tempom, krenuo uzbrdo, uz prilično strmu padinu, ka vrhu Crnook. I konačno, negde oko 2 sata, popeli smo se na 1881 metar. Na vrhu se nalaze repetitori i antene pored kojih smo posedali i napravili pauzu za ručak. | |||
Na Crnooku | ||||
Opet
smo i sa Dukata
gledali udaljene vrhove planina i bili ponosni, jer smo na mnogima od
njih i
bili, u ovim godinama planinarenja koje su iza nas. Došlo je
vreme i za
povratak. Podelili smo se. Manji deo grupe vratio se sa Jovom istim
putem, a mi
smo sa Milanom nastavili dalje, jugoistočnim padinama planine, preko
kota
Stankov Rid, Čukarki, pa grebenom, sve do sela Brankovci (722 m), gde
nas je
čekao autobus. Ova staza
u povratku bila je prelepa.
|
||||
![]() |
||||
"Dvojac" |
Veoma
raspolozena grupa |
|||
Delom
preko travnatih padina, delom kroz tek
olistalu bukovu šumu, pa preko zelenih livada, hodali smo skoro
bez napora,
raspoloženi, veseli, opijeni mirisima rascvetalih behara na sve strane,
u
potpunom spoju sa prelepom prirodom koja je tih dana probudila i
očarala sva
naša čula. U
istom trenutku kada je autobus ulazio u selo i
mi smo sišli sa planine i kročili na asfalt. Nekoliko
znatiželjnih meštana za
čas se stvorilo oko nas. Jedan je došao sa ključem i otvorio nam
vrata male,
oronule crkvice u koju smo tiho ušli i upalili sveće. Kakav lep
završetak našeg
pešačenja! Autobusom smo otišli u Bosilegrad. I u
prethodnom izveštaju sa ovih
prostora, pisala sam o tom malom, ali lepom gradiću, smeštenom
skoro “na kraj
sveta”, autentične arhitekture, pa dok šetate njegovim
ulicama, imate osećaj
kao da ste se vratili u daleku prošlost. U bašti kafića
na malom centralnom trgu,
gde smo mi i naš veliki autobus opet bili
„atrakcija” meštanima, popili smo
zasluženo hladno pivo, u obližnjoj poslastičarnici kupili mnogo ukusne
tulumbe
“za poneti”, opet se smestili u autobus, i polako
“dojezdili” do našeg jezera
koje nas je čekalo, sada već u mraku, pod zvezdanim nebom koje je
obećavalo još
puno sunca narednog dana.
|
||||
Sreda,
02.05. – Uspon na
Ostrozub – vrh Ostrozupska čuka. |
||||
![]() |
Smenjivali su se krajolici i vegetacija: prvo, mlade breze, belih kao sneg stabala i nežnog zelenog lišća, zatim prostrane livade, pa šuma četinara, pa opet breze…do još uvek neolistalog bukovog drveća… | |||
Ka
Ostrozubu, kroz breze |
||||
![]() |
|
|||
Na Ostrozubskoj čuki | ||||
Posle
kraće pauze i
obaveznog fotografisanja, veći deo grupe vratio se sa Milanom do Vučje
rupe
(1300 m), a zatim smo se spustili lepom šumskom stazom, kroz tek
olistalu
bukovu šumu, preko zaseoka Dejvići,
do
sela Brod (840 m), u koje smo ušli oko pola 4.
|
||||
![]() |
![]() |
|||
Kroz bukovu šumu | Crkvica u selu Brod | |||
Jova i još nekoliko planinara spustili su se strmijom stazom, preko Dećevog rida u Krstićevo, pa zatim do asfaltnog puta za Vlasotince, gde su i oni ušli u autobus. |
||||
![]() |
![]() |
|||
Neobični oblici |
Neobični oblici | |||
U nastavku puta,
svratili smo u Vlasotince, u restoran u
kome je Jova već prethodno rezervisao ručak za celu grupu. Kako je samo
dobro
“legao” vruć i ukusan roštilj za sam kraj ovog
našeg divnog putešestvija po
planinama južne Srbije! U dobrom raspoloženju i nazdravljajući,
poželeli smo da
se što pre opet okupimo i krenemo u nove planinarske avanture
koje će nas
ojačati – da budemo kao stene jaki, oplemeniti – da budemo
srca širokog,
usrećiti – da tu sreću nesebično delimo sa drugima, a i sa vama,
koji sada
čitate ove redove i jednog dana, i to vrlo brzo, ko zna, možda nam se i
pridružite! I u jedno budite sigurni: primićemo vas širom
otvorenog srca,
raširenih ruku i sa osmehom na usnama! Statistika: U ovih nekoliko
dana, hodali smo puno, savladali veliki
broj kilometara, peli se i spuštali… Besna Kobila (i
Vardenik) – 10 km (i 24 km), 470 m uspona
(i 1020 m uspona i 1380 m spuštanja). Dukat – 22
km, 1000 m uspona, 1180 m spuštanja. Ostrozub –
22 km, 330 m uspona, 730 m spuštanja. Vođe puta: Milan Lončar, PK Pobeda i Jovan Đokić, PSK Kopaonik
|
||||